I et mytisk land og en magisk tid-
- hviler et kongeriges skæbne på skuldrene af en ung dreng.
Hans navn: Merlin.
Osgar!
- Du ved, hvad du må gøre. - Ja.
Rejs dig.
Tag den.
Arthur Pendragons skæbne er i dine hænder nu.
Sørg for at fuldbyrde den.
Du er ved at blive dygtig, Mordred. Jeg skal snart gøre mig umage.
Deres Majestæt!
Så du Mordreds contre quarte? Du ved godt, hvad det er, ikke?
En parade fra quarte-positionen der afsluttes med et håndledsvip?
Du har jo lyttet godt efter. Hvad synes du om unge Mordred?
- Han gør fremskridt. - Han kan blive en udmærket ridder.
- Her er mange udmærkede riddere. - Men han bliver nok en af de bedste.
Jeg skal opmuntre ham.
- Er han ikke parat? - Med sværdet, jo.
- Er han for ung? Stædig? - Nej, eftertænksom.
- Han lyder jo perfekt. - Jeg kan ikke ignorere det, jeg så.
- Han vil forårsage Arthurs død. - Måske og måske ikke.
Det er kun én mulighed. Har du set ham udvise andet end venlighed?
Hvis Mordred ville gøre Arthur ondt, var det allerede sket.
- Han er en elskelig dreng. - Ja.
- Jeg så det, jeg så. - Ja, men du ved det ikke.
Hvis vi skal gøre noget, må vi vide det med sikkerhed.
Hvad nyt østfra, sir Leon?
Ja, jeg har en alvorlig rapport.
En patrulje i Brechfa-skoven pågreb jo den mand, som kalder sig Osgar.
- Troldmanden? - Ja.
Men han brugte magi til at flygte.
Det smerter mig at berette, at sir Ranulf døde af sine sår.
En loyal ridder.
Forhøj beredskabet i de østre territorier.
Jeg vil personligt lede en patrulje for at fange Osgar.
- Skal du selv tage af sted? - Kongen må jo føre an.
Du var nær død, da du reddede Mithians far.
- Sir Ranulfs død må straffes. - Dine riddere kan hævne hans død.
Han var ikke kun en ridder. Han var min ven.
Jeg må tage af sted.
Men frygt ikke! Mine riddere er jo de bedste.
Ja! Kom ind, Mordred.
Du skal ride ud med din konge.
Du skal indgå i patruljen til De Hvide Bjerge.
- Skal jeg? Til Brechfa? - Tillykke.
- Det er en stor ære for mig. - Du har gjort dig fortjent til den.
Det her kommer De ikke til at fortryde. Det lover jeg.
- Han kan blive en strålende ridder. - Du synes om ham.
Sådan er jeg.
- Har du ikke glemt noget? - Har jeg?
- En dolk? - Vandflasken?
Han mangler da en støvle, ikke?
Er det her virkelig en god idé?
- Han er en tapper ridder. - Meget ung.
Man skal have chancen til at vise sig vær dig.
Mine herrer!
Merlin...
- Du passer på ham, ikke? - Det er ikke altid så let.
- Det ved jeg. - Merlin!
- Det er en tradition. - Alle har gjort det.
Hvad laver du, Mordred?
- Jeg bliver et med sadlen. - Ifølge den ældgamle tradition.
- Du har vel underbukserne på vrangen? - Deres Majestæt?
Osgar er i nærheden.
Han er blevet letsindig.
Deres Majestæt!
- Hvem er du, og hvad laver du her? - Jeg var ved at tro, De var faret vild.
- Hvem er du? - Osgar.
Jeg har et vigtigt budskab til jeres konge.
- Før mig til ham. - Med fornøjelse.
- Ved I ikke, hvem jeg er? - Troldmand og morder.
Nej, men jeg værdsætter min frihed.
Før mig til jeres konge.
Udfordrer I mig?
- Stands! - Deres Majestæt.
- Jeg hedder Osgar. - Det ved jeg godt.
De hellige disirer har sendt mig ud for at dømme Arthur Pendragon.
- Hvor vover du at dømme kongen? - Ingen mand står over disirerne.
Jeg skal give Dem deres dom. Det er min hellige pligt.
Ræk hånden frem, Arthur Pendragon.
- Nu er det sket. - Hvad betyder det her?
Det er både en dom og skæbnen.
De har erklæret krig mod den gamle religion. De gamle guder svarer Dem.
Disirerne har nu talt. Skæbnens cirkel slutter sig om Dem.
Mens Camelot blomstrer, bliver frøene til dets undergang sået.
Hvad er det for noget vrøvl?
Det er endnu ikke for sent at slå ind på den sande vej.
Bliv forløst.
Der bliver ikke givet flere chancer.
Hvad ville kongen sige? Troldmænd får ingen rigtige grave.
Bare rolig. Jeg havde gjort det samme.
Han var jo en af os.
Det vil ikke altid være sådan her. En dag vil vi leve i frihed igen.
- Tror du virkelig det? - Ja.
Men indtil da er vi usynlige både i døden og i livet.
- Hævelsen lægger sig til i morgen. - Lad os håbe det.
- Hvordan har han det? - Grødomslag udretter mirakler.
- Du er en dygtig læge, Merlin. - Jeg har studeret Gaius.
Han er også god til at lave morgenmad. Ikke sandt, Merlin?
Nu er han fornærmet. Kom og få noget at drikke, Merlin.
- Skål for Mordreds første mission! - Det var da ingenting.
Det var præcist og årvågent.
Tillykke.
Hvor glad han end har grund til at være, vælger han at lide.
- Vi sejrede. - Osgar kunne have dræbt dig.
- Men det gjorde han ikke. - Han kunne have brugt magi.
Han var forstyrret.
Og runemønten?
En nipsgenstand.
Jeg får juveleren til at indfatte den til minde om vores sejr.
- Har du det godt, Merlin? - Ja, Deres Majestæt.
Dit ansigt ligner en katterumpe. Du griner ikke ad mine vitser længere!
- Du har ikke smilet i tre dage. - Der er ikke noget at smile ad.
- Tak, fordi De kom, Deres Majestæt. - Du tror vel ikke på Merlins vrøvl?
- Det her er en runemønt. - Det har jeg forstået.
Den fremkaldte rædsel. Den blev givet til dem, som havde svigtet-
- ifølge disirernes domstol. Den gamle religions højeste domstol.
Tre kvinder blev udvalgt til at blive seere og sandsigersker.
De skulle tolke Den Trefoldige Gudinde.
Når de fældede deres dom, var den endegyldig.
Det er jo bare gammel overtro. Hvad betyder det for Camelot nu?
Deres Majestæt-
- disirerne har givet Dem den her. Guderne har fældet dom over Dem.
Men det er vel bare vrøvl?
Mønten rummer både skylden og den vej, guderne har valgt for den dømte.
- Den er både en dom og en skæbne. - Jeg vælger min egen vej.
Gør De det? Det siges, at kun guderne kan ændre et menneskes skæbne.
Det sker kun, når den dømte angrer og formilder guderne.
Du tror da vel ikke på det her? Gaius?
Jeg er gammel nok til at vare mig for at affeje andres tro.
- Har jeg ikke forbedret Camelot? - Jo.
Fjernet grusomhed og uretfærdighed?
- Jeg er ikke som min far. - Nej.
- Hvorfor dømmer de mig så? - Jeg er ikke den rette at spørge.
Men nu spørger jeg dig, Merlin.
- Mand til mand. - Du er måske vær dig nok til at blive dømt.
Hvad mener du?
En dom er spildt på en mand, som ikke vil lytte.
- Burde jeg tage det her alvorligt? - Det har du vist allerede gjort.
- Var der andet? - Nej. Tak.
Du gjorde ret i at påkalde mig, Merlin.
Disirerne er Den Trefoldige Gudindes talerør.
- Hun har dømt Arthur. - Og hvordan ser hans skæbne ud?
Runemønten forudser Arthurs død.
Hvornår? Hvornår dør Arthur?
Fremtiden er aldrig tydelig. Det burde du vide.
Der er mange veje. Ikke alle fører til Camelots undergang.
- Fører de til Mordred? - Druidedrengen?
Hans og Arthurs skæbner er bundet sammen, som efeu om et træ.
- Jeg er bange for, at han er farlig. - Der er god grund til at betvivle ham.
Er der intet, jeg kan gøre?
For at redde træet må man nogle gange skære efeuen væk.
Du har haft muligheden for at dræbe druidedrengen.
Får du muligheden igen, må du ikke fejle.
Arthur? Du spiste jo ingenting til middagen.
Tak. Det var pænt af dig.
- Manden var gal og desperat. - Merlin havde ret.
Hans opgave var at give mig den her. Han ofrede sit liv for den opgave.
- Manden var fanatisk. - Du skulle have set hans blik.
Han så på mig med medlidenhed.
Hvorfor skulle en troldmand have medlidenhed med en konge?
Spis nu.
Sæt, jeg har begået overtrædelser og har udsat Camelot for fare.
- Du er en god og retfærdig konge. - Ikke ifølge disirerne.
De kender dig jo ikke. Gjorde de det, ville de elske dig.
- Har jeg sovet over mig? - Det er ikke engang daggry endnu.
- Deres Majestæt? - Jeg må finde disirerne, Gaius.
- Jeg vidste ikke, de stadig fandtes. - Nu ved vi det. Hvor finder jeg dem?
- Det er nok ikke klogt... - Ligner jeg en, man skal spøge med?
De siges at spå ved hjælp af et ældgammel bassin.
Bassinet får sit vand fra den hellige kilde ved Caerlanrigh.
Kilden udspringer fra takslunden Brineved i De Hvide Bjerge.
Tak. Vi tager af sted om en time.
Vær forsigtig, Merlin.
Den gamle religion vil være stærk der.
Caerlanrigh er dens kraftcenter.
Deres Majestæt, skal De til De Hvide Bjerge?
- Så vil jeg gerne med. - Det er ikke noget for novicer.
- Har jeg ikke tjent Dem godt? - Jo.
- Lad mig gøre det igen. - Det her bliver en svær opgave.
- Både farlig og uforudsigelig. - Så behøver De gode mænd.
Lad mig få lov at gøre min pligt.
Merlin! Sørg for, at han får det med, han behøver.
Bliv i nærheden. I kender jeres poster.
Deres Majestæt, det her er et helligt sted.
- Det er en grotte. - Det er mere end det.
- En grotte er en grotte. - Ingen våben på hellige steder.
Skal vi gå ubevæbnede derind?
Af alle de dumme ting, du har sagt, og det er en del-
- er det her det dummeste.
Jeg er Arthur Pendragon, konge af Camelot. Hvad skal det her betyde?
Brineved-lunden hører under Camelot og skal overholde landets love.
Alle, uanset samfundslag, skal dømmes af sine ligemænd.
Men I dømmer mig i mit fravær.
- Forklar jer. - Vi dømmer ikke.
- Vi er sendebud for den almægtige. - Som ser alt.
- Som ved alt. - Den Trefoldige Gudinde!
De, Arthur Pendragon, har gjort hende vred.
Hvordan? Har jeg ikke været en hæderlig konge?
- Er Camelot ikke blevet godt? - Jo.
Men De har forbudt den gamle religion.
- De har affejet vores tro. - Forfulgt de troende.
- Jeg bekæmper trolddom og overtro. - Tillad den gamle religion.
Eller mærk gudindes vrede! Udslettelsen af alt, De har kært.
Deres styres endeligt. Camelots fald.
- I kender mig ikke. - Vi kender til Dem.
Vi har altid kendt til Dem!
Og nu kommer De her, til det allerhelligste-
- til selve hjertet af den gamle religion... med våben i hånd.
De tramper på vores hellige relikvier.
- Med Deres arrogance. - Med indbildskhed.
- Med uforskammethed! - Så er det nok!
Det er kongen, I taler om.
Fremad!
Merlin!
Tilbage!
Hvordan har han det?
- Det er svært. De brugte trolddom. - Kan du hjælpe ham?
Det her overstiger mine evner.
- Han må tilbage til Camelot. - Rejsen kan tage livet af ham.
Kun Gaius kan redde ham.
Vi rider mod Camelot.
Han får det dårligere.
Der er ikke megen forandring.
- Jeg skulle ikke have taget ham med. - Han ville vise sit værd.
Og det har han gjort.
Han reddede mit liv for anden gang.
Merlin har ret. Det er ikke noget almindeligt sår. De har brugt trolddom.
- Kan du redde ham? - Jeg er kun læge.
- Der må da kunne gøres noget? - Jeg skal gøre mit bedste.
Sig til, så snart han får det bedre.
Eller...
Det skal jeg nok.
- Nu kan kun din magi redde ham - Hans skæbne er at dræbe Arthur.
Hvis det er hans skæbne, hvorfor reddede han så kongen?
Jeg kan ikke ignorere dragens ord.
Hvor er den unge dreng, du engang var?
Han blev voksen.
Han lærte, hvad pligt betyder.
Det er ikke din skyld. Han bad selv om at komme med.
Det var tåbeligt. Du sagde, at Mordred tager sin pligt meget alvorligt.
Og at han handler overilet. Jeg skulle have lyttet til dig.
Hvis Mordred ikke var taget med, kunne du nu ligge nede hos Gaius.
Mordred gjorde sin pligt, så du kunne gøre din.
At være konge.
Ja!
- Deres Majestæt. - Noget nyt?
Jeg tænkte, at Deres pleje ville...
Staven, som sårede ham, var kraftigt fortryllet.
Giften i hans årer kan ikke modvirkes.
- Der må da være noget, De kan gøre? - Desværre ikke.
Kun disirerne selv kan modvirke deres egen magi.
Vi må forberede os på det værste.
Jeg tager hen til dem og beder dem vise barmhjertighed.
Gør hestene klar. Vi rider nu.
- Du risikerer meget for én mand. - Jeg ville gøre det for enhver ridder.
- Men ikke for mig. - Jo.
Det er svært at få fat i tjenere, selv dårlige.
Jeg står i gæld til Mordred.
Du står også i gæld til dit folk og til din skæbne.
- Det lyder, som om du kerer dig. - Det gør jeg også.
Jeg kerer mig om, hvem du er og om din skæbne.
- Alt er jo forudbestemt. - Nej, sådan er det ikke.
Du tænker for meget. Det er enkelt: En ridder har reddet mit liv.
Hvis han er truet, er det min pligt at redde ham.
Jeg er ikke helt ufølsom. Jeg forstår, at det her er et helligt sted for nogle.
Du har faktisk ret nogle gange.
Men det får du mig ikke til at indrømme over for andre.
- Arthur Pendragon. - Vi ventede Dem.
Jeg og mine mænd var arrogante. Vi vanærede jeres hellige sted.
Jeg beder ydmygt om tilgivelse.
En af os, sir Mordred-
- kan blive tvunget til at betale for det med sit liv. Jeg beder jer, skån ham.
- Hvorfor skulle vi hjælpe Dem? - Det er ikke for min egen skyld.
Alt, hvad den unge mand gjorde, var at ofre sig for sin konge.
Fremtiden bærer på smerte og lidelser for Dem.
- Og for Deres folk. - Vil De redde Deres folk og land...
- Vil De redde kongeriget... - Så omfavn den gamle religion.
Underkast Dem vores gudinde.
- Det ved De godt, jeg ikke kan. - Overvej det nøje.
Beslut Dem inden daggry.
Hvordan vidste du, at stedet var helligt?
- Det er jo oplagt. - Lad, som om det ikke er det.
Alt her er så fuld af liv. Hvert et træ, hvert et blad...
...hvert et insekt.
Det er, som om verden vibrerer her.
Som om alt er mere, end det man ser.
- Kan du mærke alt det? - Kan du ikke det?
Hvad vil du gøre?
Det ved jeg ikke.
Jeg vil så gerne redde Mordred.
Men jeg har jo set, hvilke lidelser ukontrolleret trolddom medfører.
Inden min far forbød magi, gik Camelot næsten under af trolddom.
Morgana bruger den kun til ondskab.
- Hvad ville du gøre? I mit sted. - Mig?
- Jeg er bare en simpel tjener. - Tjenere kan være kloge.
- Du plejer ikke at være tavs. - Kongerigets fremtid står på spil.
Og en mands liv.
Du må beskytte det retfærdige rige, du har kæmpet for at bygge op.
Så du vil have, at jeg ofrer en ven?
Jeg vil have, at du bliver den konge, du er bestemt for.
Hvis jeg redder Mordred-
- vil trolddom atter få magten over Camelot.
Måske er den gamle religion slet ikke så ond?
Hvad skal vi gøre? Acceptere trolddom eller lade Mordred dø?
Trolddom hører ikke til i Camelot.
- De er tilbage. - Har De besluttet Dem?
Ja, det har jeg.
- Jeg kan ikke gøre det, I beder om. - Tænk Dem om, Arthur Pendragon.
Det her er den sidste chance for at redde det, De har kært.
De får ikke flere chancer.
Jeg har set for meget for at tillade trolddom.
- De har truffet Deres beslutning. - Og beseglet Deres skæbne.
Farvel, Arthur Pendragon.
- Det var den rigtige beslutning. - Jeg dømte ham til døden.
For at redde Camelot.
- Han reddede mit liv, flere gange. - Det ved jeg.
Hvordan kunne jeg være så dum?
- Du gjorde, hvad du kunne. - Jeg troede, at Mordred måtte dø.
Det var jo en logisk formodning.
Men disirernes dom var, at han kunne leve videre.
At Mordred lever er Arthurs straf for ikke at tillade magi.
- Vær ikke så hård mod dig selv. - Det er jo min skyld.
Mordred lever.
Han kan sørge for, at Arthur dør, uden at jeg kan forhindre det.
Jeg kan intet gøre.
EVENTYRET FORTSÆTTER...
Hvor er hun?
Skal vi lege en leg?
Jeg vil ikke deltage i din syge leg.